
בחלק המרכזי- תחתון של הציור ניתן להבחין בשלוש דמויות של נשים. הימינית ביותר עומדת וגבה מוטה, נראה שהיא עומדת להתכופף מטה, והשתיים האחרות כפופות כך שידן  הימנית נוגעת בקרקע. הנשים עובדות בשדה של תבואה כלשהי. מאחוריהן, ניתן להבחין, מימין לשמאל: בבתים משופעי גגות שמאחוריהם עצים, איש על סוס, דמויות של אנשים נוספים העובדים בשדה, ערמות תבואה, קבוצת אנשים העורמת תבואה על עגלה ועוד קבוצה של כשלוש ערמות גדולות.  מאחוריהם יש פס דק בצבע ירוק- כחלחל, הנראה כהמשך של העצים שבצד ימין.
הצורות הבולטות ביותר הציור, הן של שלוש הנשים. צורתן של שתי הנשים השמאליות יותר פירמידית משהו, ונראית כחוזרת על עצמה בקבוצת הערמות, מצד שמאל למעלה.
היצירה נראית מאוזנת, אך לא סימטרית. ניתן להבחין בהתכנסות אלכסונים- ידיהן של הנשים השמאליות יותר וגווה של האישה הימנית  אל ערמת תבואה, המתוארת בחלק המרכזי- עליון של הציור. ערמה זו מוצבת ממש על קו האופק, שהוא הקו המאוזן המרכזי ביצירה. גווה של האישה שבאמצע מתווה קו אנכי שמוביל אל אותה ערמה, וכך מחולקת התמונה לארבעה חלקים לא שווים בגודלם (חלוקה של שני שליש הגובה מעלה, ושליש הגובה ימינה, פחות או יותר)‎. ה"רשת" הזאת בונה פרספקטיבה מאוד ברורה. אמצעים נוספים בהם משתמש האמן ליצור פרספקטיבה הם: הנשים בחזית הרבה יותר גדולות וברורות ממה שמאחוריהן. נראה שמקור האור בציור בא מצד שמאל למעלה, כלומר מקור האור הוא השמש, הערמה שהיא נקודת המגוז נראית מוארת מאוד לעומת מה שסביבה, מה שעוזר להדגיש אותה. האמן משתמש במשחקי אור וצל, למשל: גבה של האישה האמצעית מואר, והיא לובשת חולצה לבנה- מה שמדגיש זאת, בעוד גופה התחתון מוצל וכך גם פניה. הנשים מטילות צל על הקרקע. כמו כן, בעזרת משחקי אור וצל, מתאר האמן את האריגים מהם עשויים בגדי הנשים- אריג פשוט מאוד וגס.
בתיאור החלק העליון- אחורי של הציור, משתמש האמן במשיכות מכחול רכות, מה שעוזר לטשטוש המתואר שם. לתיאור אניצי התבואה, בחלק התחתון של הציור, הוא משתמש במשיכות מכחול קופצניות ובהירות על רקע כהה יותר.
הפלטה של האמן מורכבת בעיקר מכחול (שמיים, בגדיה של האישה הימנית)‎ וצהוב (השדה והערמות)‎, אך גם ירוק ואדום. הבגדים שלובשות הנשים לא נראים מתואמים מבחינת הצבעים, למשל: מטפחת ראש בכחול עז עם בגדים בצבעים כהים ומסמורטטים, מה שמוסיף לאותנטיות של הציור: נראה שהאמן צייר את מה שראה ולא בחר צבעים.
הציור לא נראה סטטי- האנשים בחלק האחורי נראים כעסוקים בעבודתם תוך כדי תנועה, האישה הימנית נראית כאילו עוד מעט תתכופף לקרקע (תורם לכך הקו האלכסוני של גבה)‎, אך שתי הנשים האחרות, שקו המתאר שלהן נראה כפירמידה, נראות יציבות מאוד.
הנשים המתוארות בציור נראות פשוטות מאוד- גם בגלל הפעילות בה הן עוסקות וגם הגלל מראן: הן לבושות בגדים גסים ופשוטים, נעליים גסות. פניהן לא נראות בבירור, אך ניתן להבחין שעורן כהה מהעבודה בשמש. הציור מתאר אירוע מאוד שגרתי ויומיומי. נראה לי, שאפשר למצוא כאן מסר חברתי, אולי סוציאליסטי. האמן אומר: "לא מעניין אותי לצייר אנשים עשירים בבתים שלהם, אני רוצה את הפשטות, את העבודה ה"אפורה" והקשה בשדה. זה מה שמעניין אותי." 
לי הציור הזה תמיד נראה, כמו ציור שתולים בבתי ילדים בקיבוצים. כלומר: מעבירים לילדים מסר של עמל, חריצות, ועבודת כפיים.
בהקשר דומה, הציור גם מופיע בשיר "אחרי שלושים שנה" מאת יורם טהרלב:

כמעט הכל השתנה ביגור
האנשים שהיו אינם
האנשים שישנם אינם מה שהיו
ורק תמונת הקוצרות של מילה
עדיין תלויה בחדר השינה
בגן הילדים שלי.



3. צבע: מה מניע את תגובת הצופה לצבע ביצירה? אילו תכונות אנו נוהגים לייחס לאילו צבעים ומדוע? באילו גורמים תלויה התייחסותנו לצבע? הביאו דוגמה ליצירה מונוכרומית, והסבירו אילו תחושות היא מעוררת בצבעיה, לדעתכם.
תגובות הצופה לצבע ביצירת אמנות, מונעות הן מההיבט הפיזיקלי- אופטי והן מההיבט האסוציאטיבי- רגשי.
ההיבט האופטי משותף לכל בני האדם. ההיבט האסוציאטיבי הוא תלוי תקופה ותרבות. למשל: בתרבות האירופאית, המערבית, הצבע הלבן מסמל ניקיון, טוהר ובתולין ובסין הוא דווקא מסמל אבלות. 
הזהב מסמל מלכות, יוקרה, עושר- שזה משהו מאוד פיזי וארצי, ומצד שני מכיוון שהוא מחזיר אור ומנצנץ הוא מקרין רוחניות.
הצבע האדום יכול לסמל אהבה, חום, אצולה וגם אש, מלחמה, דם- הכל תלוי בהקשר ובגוון בו הוא מופיע.
הצבע הירוק מסמל בדרך כלל פריון, צמיחה, התחדשות, אך יכול לסמל גם קנאה.
הכחול יכול לסמל עצבות, כמו מוזיקת בלוז, וגם תקווה, פשטות וצניעות.
הסמליות שתורם הצבע ליצירה, תלוי באופן בו משתמש בו האמן. האמן יכול לכוון אותנו למשמעות שהוא רוצה לתת.
דוגמה ליצירה מונו כרומית: 
פאבלו פיקאסו, "הטרגדיה" (1903)‎, שמן על עץ, 105.4 x 69  ס"מ, הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון.
אני מרגישה, שפיקאסו בחר כאן בצבע הכחול במשמעות הבלוזית שלו. גם שם היצירה מוסיף לאווירה הקשה והכבדה. הדמויות בציור נראות מסוגרות בעצמן, עצובות ומיואשות. אפילו מעילו האדמדם של הילד, מכוסה בכתמים וצללים כחולים. הצבע הכחול, משרה כאן  דיכאון וקרירות.



4. פרספקטיבה מהי? באילו אמצעים שונים ניתן להשיג תיאור פרספקטיבי? המחישו לפחות שלושה מאמצעים אלה בדוגמאות מוסברות.
פרספקטיבה היא יצירת אשליה של עומק, של הימצאות במרחב תלת ממדי על גבי משטח דו ממדי. בין האמצעים להשגת תיאור פרספקטיבי:
	 גודל וגובה יחסיים במרחב התמונה: מה שגדול ונמוך יותר, נראה קרוב יותר.
	 צורה שמסתירה, באופן מלא או חלקי, צורה אחרת: הראשונה תיראה קרובה יותר. זוהי אשליה מאוד בסיסית ועתיקה.
	 שימוש בצבע בהיר מול כהה: צבעים חמים נראים קרובים יותר, וקרים- מרוחקים יותר, ובפרט כאשר צבע קר משמש רקע לצבע חם.
	 בהירות וטשטוש: מה שמטושטש יותר, נראה רחוק יותר ממה ש"בפוקוס". אמצעי זה נכנס לשימוש באמנות בעיקר לאחר המצאת המצלמה.
	 משחקי אור וצל: אזורים מוצללים שוקעים לעומק התמונה, נראים כהים ורחוקים יותר.
	 התכנסות קווים לנקודת האופק (באופן משוער או מדויק)‎. נקודת המפגש של קווי הפרספקטיבה נקראת נקודת המגוז.
כמה מאמצעים אלה באים לידי ביטוי ביצירה הבאה:
פייר אוגוסט רנואר, "הנשף במולין דה לה גאלט", 1876, שמן על בד,
 131 x 175 ס"מ, מוזיאון אורסיי, פריז.
הדמויות שבחלק השמאלי- תחתון של הציור נראות גדולות יותר וקרובות יותר מאלו שמאחוריהן. ממש במרכז התמונה, בחלק התחתון, יושבת על ספסל נערה בשמלה בהירה ומאחוריה נערה בשמלה כהה. הראשונה נראית למתבונן קרובה יותר מהשניה. ככל שהולכים ומתבוננים גבוה יותר, ובעצם רחוק יותר בציור, הדמויות ופניהן נראים יותר ויותר מטושטשים. נראה שהאנשים יושבים תחת עצים- יש בציור משחקי אור וצל רבים.



6. אור- אילו שימושים ומשמעויות לאור/חושך ביצירת האמנות? מה תפקידיהם ביצירות? כיצד ניתן להשתמש באור בפיסול?
נהוג לחלק את השימוש באור באמנות לשני תחומים עיקריים: אור (או היעדרו)‎ טבעי, כלומר אור אמיתי, כמו שיש במציאות, ואור (או היעדרו)‎ רוחני, שזה אור שבא ממקור סמלי ובעל משמעות סמלית. 
באור הטבעי, האמן משתמש כדי לחקות את המציאות כמיטב יכולתו. באור הרוחני הוא משתמש על מנת להעביר מסר. אור רוחני אינו תמיד בעל משמעות חיובית. ייתכן שימוש בשני הסוגים בו- זמנית.
לאור תפקידים רבים: הוא מגדיר מרחב וחלל, נותן תחושה של מרחב תלת- ממד במישור דו ממדי. האור מחזק תחושות של מרקמים, נפח ועומק.
לאור ישנה גם הפרשנות האסוציאטיבית של: רוחניות, על- טבעיות, קסם ומסתורין, ידיעה ודעה, הבנה, השראה (אלוהית או אחרת)‎.
אור (או היעדרו)‎ יכול להדגיש פרט מסוים ביצירה לעומת השאר- בדומה לאפקטים שתאורה מחושבת יכולה ליצור בתיאטרון. האור יכול ליצור אוירה: דרמטית או נינוחה, חמימה או קרה, ועוד.
האמן יכול לעצב את התאורה ביצירה, כך שתוסיף למסר ולתוכן. למשל, שימוש בעונות השנה ושעות היום כאלמנטים סמליים. העדר אור יכול לשמש להבלטת אור, כאשר הוא מופיע סביבו.
גם בפיסול יש לאור תפקיד. עצם בחירת החומר ממנו מפסלים תשפיע על תגובת הפסל לאור שמסביבו. למשל ברונזה ממורקת תשקף את הנעשה סביבה, לעומת שיש שהוא אטום. במאה ה20-, יש אמנים המפסלים באור עצמו, דרך גופי תאורה, השתקפות במראות ועוד.
הרושם שהפסל יוצר, מושפע מאוד גם מעיצוב התאורה (והחלל)‎ סביבו.
באמצעות אור, הפסל יכול קבל אפקט של תנועה, למשל כאשר הפסל מבריק, ומה שקורה מסביב משתקף בו.



7. לאילו צרכים משתמשת האמנות בסימבולים ואלגוריות? מה היתרונות והחסרונות ביצירה עשירה בסימבולים?
שימוש בסימבולים ואלגוריות, מעמיק ומעשיר את התוכן של יצירה אמנותית. השימוש בהם, מביא את הצופה להפוך לאקטיבי: יש לחפש ולמצוא את ה"רמזים" ולנסות ולפענח אותם. לא תמיד סמל אחד מרמז בהכרח על דבר- מה מסוים אחד. לפעמים, בתקופות שונות, סמל אחד מסמל דברים שונים. למשל, בימינו מסמלים משקפיים בדרך כלל חכמה והשכלה (לא תמיד באופן חיובי: הילד הכי "חנון" בקומיקסים לרוב יחבוש משקפיים)‎, אך בהולנד של המאה ה16-, המשקפיים סימלו רמאות.
לפעמים, סמל יכול לרמז על משהו שלא רוצים לומר במפורש מטעמי ביטחון אישי, כמו פחד ממשטרים לא דמוקרטיים.
החסרונות של השימוש בסמלים ולאלגוריות, הם שהיצירה מאבדת חלק מהמשמעות שלה ויוצאת מהקשרה, אם הצופה אינו בן זמנו ותרבותו של היוצר. דבר זה יכול לפגום בהעברת המסר של האמן, אבל לאו דווקא בהנאה מהיצירה.



8. בחרו תמונה אשר נקודת המבט ממנה צוירה היא ייחודית. נתחו את נקודת המבט ו/או הפרספקטיבה. כיצד נראים האובייקטים המתוארים? אילו תחושות נוצרות כתוצאה מכך?
הציור אליו בחרתי להתייחס:
ג'ורג'ה או'קיף, "סחלב", 1941, פסטל על לוח,55.2 X 70.2  ס"מ, המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו- יורק.
מהתבוננות ראשונה, הציור נראה מופשט, אך ממבט נוסף ומקריאת שם היצירה מבינים שהאמנית מתארת את תוכו של פרח.
במרכז הציור, ישנה צורה מעוגלת עם מפרצונים קטנים מסביב. ישנם ארבעה קווים אלכסוניים- מעוגלים מקצות התמונה אל הצורה שבאמצע. הצבעוניות מאוד עדינה- צהוב וירוק, לרוב בהירים מאוד. הצורה המעוגלת באמצע מאופיינת הצבעוניות חזקה יותר, ולכן יש הרגשה שזה מרכז התמונה.
נקודת המבט מאוד מפתיעה: עצם שבדרך כלל נראה לנו מאוד קטן, נראה פתאום כל כך גדול. בדרך כלל, אנו מסתכלים על הפרח מבחוץ וכאן מתואר הפנים שלו- צריך להתאמץ ולהסתכל מאוד מקרוב על מנת לזכות בנקודת מבט זאת.
למרות שמשם היצירה ניתן לדעת שהציור מתאר פרח, עדיין אפשר לראות בו דברים נוספים, להתייחס לצורות כמופשטות.
לדעתי, עולה מהציור תחושה של אינטימיות- יש כאן קרבה מאוד גדולה אבל יש גם הרבה אור, כלומר זאת קרבה חיובית. יש כאן הפתעה מנקודת המבט. יכול להיות שהציור הוא מטאפורה, סמל למשהו אחר, אולי לנשיות.



9. הסבירו את הטכניקות הבאות בכמה משפטים:
	 פרסקו: טכניקה של ציור קיר, המתבצע על שכבת טיח טרי. הציור נעשה בפיגמנטים מהולים במים על קיר רטוב, שכוסה טיח. כאשר הטיח מתייבש הוא נהיה קשה מאוד, והפיגמנטים מתייבשים איתו ונהיים חלק בלתי נפרד ממנו. הציור אינו מחזיר אור, ולכן ניתן לצפות בו מכל נקודת תצפית, והוא ניתן לניקוי ורחצה. תהליך העבודה מורכב, ציור פרסקו בהחלט אינו ספונטני.
	 הדפס עץ: זוהי טכניקת ההדפס הקדומה ביותר, והייתה בשימוש במצרים העתיקה ובסין. ההדפס נעשה ע"י הוצאת החלקים שאינם אמורים להיות מודפסים, וכך נשארים חלקים בולטים על פני שטח לוח העץ. לאחר מכן, צובעים באופן אחיד את לוח העץ, מניחים עליו גיליון נייר לח, ועל ידי כבישה מדפיסים על הנייר. כלומר: מלוח עץ אחד, ניתן ליצור עותקים של אותו הדפס. ההדפס אינו בהכרח בצבע אחד בלבד.
	 טמפרה: טכניקה מסורתית, ששימשה את ציירי תמונות הלוח. צבעי הטמפרה מורכבים מאבקות צבעוניות המהולות בחלמון ביצה (חומר מקשר)‎. ציור בטכניקה זו מורכב מכמה שלבים, הוא קשה ודורש זהירות רבה. יתרונות הציור בטמפרה הם שמשיכות המכחול של האמן בהירות וברורות, ומדויקות מאוד. בטכניקה זאת, יכול האמן להשתמש בצבעוניות רבה ולהניח שכבות צבע רבות זו על גבי זו.
	 פסטל: גירי הפסטל הומצאו במאה ה17-. הם עשויים מתערובת של אבקות צבעוניות עם חומר מקשה כמו גומי, שרף או שעווה. החיסרון הגדול ביותר של טכניקת הרישום בפסטל, הוא הקושי בהצמדת האבקה הצבעונית לנייר. הרישום בגירי פסטל נוצר על ידי שימת כל צבע כשלעצמו, בלי לערבבו עם צבעים אחרים. האמן יכול להשיג גוונים שונים מאותו גיר על ידי שינוי מידת הלחץ שהוא מפעיל.
